EN ORIGINAL DOKUMENTAR FRA NETFLIX
Den bedste måde at forstå japansk kulturs stoiske overflade
er ved at køre med metroen.
Den er stille.
Høflig.
Behersket.
Næste station er Akihabara.
Der er et system.
Dørene åbner til venstre.
Orden.
Så hvordan kan en kultur som denne...
...producere dette?
Tidligere i år blev jeg grebet af noget, jeg intet kendte til.
Animes mørke, underlige og skøre verden.
Manga.
Og japansk modkultur.
Som mange vesterlændinge så jeg anime som en endeløs parade af Hello Kitty'er
klædt som skolepiger, der rider på regnbueponyer.
Fantastisk, fantastisk, fantastisk!
Hvis jeg kyssede så meget røv,
ville jeg drukne mig i skam.
Men det er ofte mørkt og forskruet.
Selv Hollywood er præget af anime.
Og selvom jeg intet ved om det,
besluttede jeg mig for at blive animeekspert.
Og en bedre filmmager.
Ikke? Ikke?
Så hvad er anime egentlig?
Om du er anime-nybegynder som mig
eller en Otaku-fan, har du sikkert tænkt:
Hvordan fanden finder man på det her?
Eller det her?
Og især...
...det her?
Hvem er de kreative og forstyrrede hjerner
bag det mest innovative anime i dag?
I en kultur, hvor konformitet regerer,
kan denne livlige kunst virke problematisk.
Men kan det være en løsning?
Og til hvad?
Jeg blev nedsunket i animevideoer,
og i stedet for at finde svar mødte jeg flere spørgsmål.
Jo, Netflix hyrede mig til det her.
Men det var ikke kun et job.
Det blev en besættelse.
Jeg måtte finde animesjælen,
lirke mig ind i de geniale sind, som skaber det, og se bag sløret.
Det ville blive en episk animemission.
Spændende, ikke?
Eneste problem: Jeg er i LA.
Og jeg aner ikke, hvordan jeg gør det.
Det hele startede med Castlevania.
Det var så mørkt, underligt og smukt.
Jeg kunne ikke lade være at tænke: Hvem laver sådan noget?
Så jeg fandt ham.
Den vildeste animeskaber i LA.
Han er den digitale tidsalders Quentin Tarantino.
Men hvem er Adi Shankar?
Det sidste, jeg googlede, var tidsrejse.
Jeg er en tidsrejsende.
Fra fremtiden. Jeg er ikke fra denne tidslinje.
Hvordan gik Castlevania fra at være en...
...elsket videospilserie, der var død,
til en Netflix-serie, der blev et hit?
Jeg arbejdede med at lave film.
Nogle klarede sig ret godt.
Jeg var ikke rigtig til film.
Det, jeg gerne ville, var at skabe fanfilm på internettet.
Der var en Power Rangers og en James Bond,
som jeg udgav med en uges mellemrum.
Og ja, nogle af dem blev kæmpe viralt.
Og det var interessant, for jeg så aldrig min karriere i det lys,
men så forklarede en rapper mig det.
Han ringede og sagde: "Yo, hva' så? Det er Kanye."
Og jeg siger: "Øh? Hvad? Hallo?" Og så mødtes vi.
Rappere ser det som mit mixtape, hvilket får mig til at føle mig cool.
For jeg ser det som fanfilm, hvilket er mindre cool.
Så fanfilm førte til, at Netflix tweetede mig.
Der var faktisk en tweet, som sagde: "Kom ind til et møde."
Og det førte direkte til, at Castlevania skete.
Da jeg voksede op, vidste jeg slet ikke,
at andre kunne lide det samme som mig.
Det var ikke sejt. Folk lod, som om de ikke...
Folk, som kunne lide det, lod som om, de ikke kunne.
Og nu klæder folk sig ud som Goku.
Det er fantastisk. Jeg har en power glove, som jeg bruger.
Den kan lyse.
Da jeg voksede op i Hongkong, var der denne
vildt fantastiske anime på tv, og det var aldrig på engelsk.
Så jeg vidste ikke, hvad der foregik, men jeg elskede det.
Men en dag skulle vi lave vores egen,
og det skulle se sådan ud. Fra øjeblikket, hvor Netflix sagde ja.
Lav din skøre animeudgave af dette videospil.
Gør det.
Kevin, min partner på serien, og jeg,
vi kiggede på hinanden. Det skulle være 2D.
Det skulle være den håndtegnede stil. En hyldest til de originale.
De originale, som jeg så i Hongkong, og som jeg elskede.
Det var en kunstform.
Min familie siger, at mit arbejde er meget voldeligt.
Det er voldeligt.
Det er Mooshi. Hun er menneske, så hun forstår faktisk engelsk.
Jeg får altid den reaktion, og det er underligt.
Når folk ser Mooshi, spørger de, om det er min hund. Ja.
De spørger: "Valgte du den hund? Det er ikke din kærestes?"
Den hund har jeg altid ville have.
Jeg får altid den samme reaktion.
"Det er ikke den hund, jeg ser dig med."
Og jeg tænker: "Hvad? Hvad taler du om?"
Hvilken slags hund forestiller du dig?
En rottweiler?
En schæfer? En angrebshund?
Måske en robothund? Måske en dæmonhund?
Adi Shankar var en tidsrejsende.
Jeg ønskede, at han kunne sende mig tilbage,
til før jeg sagde ja til denne film.
Okay.
Hvad er anime?
Det bør være nemt.
Eller ikke. Hvad er kreativitet?
Hvordan får folk idéer?
Instagram er ikke spild af tid, det er inspiration. Ikke?
Ikke?
For at kende anime skal vi kende fødestedet.
En dokumentar som inspiration?
Japan, Østens anker.
Et smukt og alsidigt land.
Hvor øst møder vest.
Blandet i moderne klæder, byplanlægning og industri,
men hvor traditioner og skikke stadig gælder...
Eller ikke. Dårlig idé.
Nej. For at forstå anime måtte vi tage til Japan.
For at møde de forstyrrede hjerner.
For at møde de største navne i branchen.
Gå direkte til kilden. Hovedåren.
Hvad gør Japan til dets fødested?
For at forstå anime
skal vi dykke dybt i japansk kultur
og nuancerne i måden at leve på.
Hvordan gør vi det? Mad!
Min yndlingsting ved Tokyo er maden.
Jeg interviewede en anden gourmet og animeskaber,
som tager japanske animeingredienser
og serverer en multikulturel animeret.
Hejsa! Jeg er Sam.
Rart at møde dig. Jeg er Sam.
Hejsa! Mit navn er Sam.
Hej der! Mit navn er Sam.
Hejsa, mit navn er LeSean Thomas.
Hej, jeg er LeSean.
Hej, jeg er LeSean Thomas.
Hej, jeg er LeSean.
Hej, mit navn er LeSean Thomas.
#Halløjsa
Efter IT-boblen bristede i New York var det svært at finde arbejde.
CANNON BUSTERS-SKABER
Så jeg illustrede tegneserier som freelancer.
At være sammen med andre kunstnere og skabere, som er
virkelig gode og bedre end mig, inspirerer mig.
Jeg er stor fan af samarbejde,
derfor er jeg tiltrukket af animationsskabelse.
Jeg elsker at arbejde i et rum med virkelig dygtige folk.
Det tvinger mig til at blive bedre.
Jeg begyndte at se japanske animerede TV-serier
på VHS-bånd ulovligt optaget i Chinatown.
Det var undergrund den gang.
Jeg tog en lille del af alt, jeg elskede,
for at skabe Cannon Busters.
Musikken i Cannon Busters er et mix af jazz, filharmonisk og popmusik.
Cannon Busters' stil er påvirket af en fusion af ting,
som jeg konsumerede som ung i 90'erne og de tidlige 80'ere.
Roadserier, eventyr, japansk rollespil,
Final Fantasy, Secret of Mana.
Dette projekt var en perfekt mulighed for at kombinere de elementer.
Min favorit i Cannon Busters er Sam,
som er et akronym for Special Associate Model.
Hun er en kongelig, højprofileret venskabsrobot.
Hun har lidt OCD, hun er uskyldsren og ser kun det gode i folk.
Der er ingen karakterer i Cannon Busters, som er baseret på mig.
Jeg er ikke en af de skabere, der putter mig selv i arbejdet.
Jeg kan lide at skabe distance mellem mig og publikum.
Jeg føler, at japansk animation
som et medie og kunstform er et ægte genreblandet medie.
De har animation for børn,
for unge drenge og piger, teenagere, voksne og porno.
Jeg føler mig ikke udenfor. Jeg føler mig som
en gæst så at sige.
Japansk animation var min vej til japansk kultur.
Det er noget, jeg har dyrket, siden jeg var dreng,
og jeg vidste alt om Tokyo fra japansk animation og tegneserier,
før jeg kom her.
Fakta: Japan bruger mere papir til at printe manga, eller tegneserier,
end de gør på at lave toiletpapir.
Enten skal japanerne indtage flere fibre,
eller også er det pissemange tegneserier.
Anime, og manga som inspirerer det, er ikke bare popkultur. De definerer det.
I animes gyldne dage
var animatorer og mangakunstnere som konger.
Eller for at være mere geografisk korrekt: Kejsere.
Tænk på dem som skabere.
Datidens Instagramkendiser. Men, du ved, talentfulde.
Så hvordan bliver manga til anime?
Og hvordan kan kunstnerne fortsætte under det pres?
Jeg lyttede med til et interview med Toshiki Hirano:
En veteran i at forvandle manga til anime,
som gav mig den gyldne nøgle til at løse animegåden.
Under animeboomet var animatorer...
...ikke stjerner, men noget lignende. De blev dyrket.
Jeg begyndte som animator.
Jeg startede som animator og blev instruktør.
BAKI-INSTRUKTØR
Hvor begynder du at skabe anime?
ANIMEKENDER
Det er gode scener.
Først laver man scener, som bliver grundelementer.
For Baki er det kæmpernes særlige stillinger.
Sådan noget.
De bedste kampscener er knockouts.
Det ser bare godt ud, når de har en ren henrettelse.
I anime får man først den slags billeder i hovedet.
Og bygger omkring dem.
Da jeg er animator, tænker jeg først på det, jeg helst vil vise.
Det er sådan, det sker. Derefter limer jeg alt andet på.
Når man skaber film baseret på manga,
nedbryder man det og genopbygger det.
Men med Baki ville vi holde os til manga. Den del var ikke til diskussion.
Hvornår besluttede du at arbejde med anime?
Jeg ville aldrig arbejde med anime.
-Du ville ikke? -Jeg ville være mangakunstner.
Virkelig?
Besøger du tit Mandarake-butikker?
Jeg gør det engang imellem, da TMS er placeret i Nakano,
og der er en Mandarake-butik der.
Så det er som et Mekka.
Der er studiet og den originale Mandarake tæt på.
-Ja. -Hvad ser du på, når du er der?
Jeg ser på figurerne og de brugte bøger.
Der er ikke så mange boghandler nu.
Sandt.
Så med manga skal man i mangabutikker.
Så det er jeg nødt til.
Og størrelsen på deres arkiv er kolossalt.
Hvornår finder du på idéer?
Som regel i badet.
Men så kan du ikke tage noter, vel?
Nemlig. Så jeg skynder mig ud og skriver ned.
-Virkelig? -Ja, ellers glemmer jeg det.
Så du tegner scener helt nøgen?
Ikke rigtig. Jeg tørrer mig. Et hurtigt strøg med håndklædet og så ud.
Skitser?
-Mere korte memoer. -Memoer lige fra badet.
Jeg er vant til at være alene.
Hvad var det sidste ord, du googlede?
"Netflix."
Og nu er du instruktør på Baki.
Var det sjovt at tegne Hanayama til serien?
Hanayama har ikke meget skærmtid!
Hvis du skulle kæmpe mod en fange på Dødsgangen,
hvem ville du så vælge?
Jeg kan ikke slås. De vinder.
Hvad er din favoritreplik fra Baki?
Min favoritreplik...
"Jeg er pisseligeglad."
Og der var de.
De gyldne ord i anime.
Men ulig Baki var jeg ikke ligeglad.
Slet ikke ligeglad.
Så jeg gik på gaden og spurgte fansene.
Hvad driver dem? Hvad lokker dem til det skøre medie?
Jeg frygtede, at flyveturen til Tokyo
ikke ville give mig svar.
Men det er pointen med anime. At tage risici. Ikke at lytte til nogen.
At leve efter dine egne regler.
En sprogbarriere skulle ikke komme i vejen.
Jeg er udødelig. Sushi som anime, hvad?
Undskyld, arigato.
Anime er en alsidig størrelse. Ligesom Japan.
Japan er dette:
Men det er også dette:
Sejt, ikke?
Det er, fordi japansk animesubkultur
har affødt endnu mere skøre, endnu mere niche sub-subkulturer.
Og når jeg siger skørt, mener jeg skørt.
Som Rockabillies, der klæder sig som 1950'ernes amerikanske rockere.
Eller goth.
Eller lolitaer.
Eller goth-lolitaer. Eller steampunk-goth-lolitaer.
Ja, du forstår nok.
Så er der sportsidioterne.
Og selvfølgelig metalhovederne.
Dødsmetal er nok...
AGGRETSUKO-INSTRUKTØR
...skabt fra et overdrev af rockelementer til grænsen.
Det er abnormt... Noget abnormt.
Der er noget lignende i mode. Det hedder Gothic-Lolita.
Motorcyklister har choppere.
Alle brancher har afvigelser.
Sådanne afvigelser har deres egne regler.
De frigør folk bundet af hverdagen.
Det er deres funktion i verden.
Så for at teste animes grænse
interviewede jeg tre af Tokyos vildeste udskud.
Der er en karakter i Durarara!!, som taler gennem en smartphone.
Jeg tænkte, det ville være sødt,
så jeg prøvede det selv, da den perfekte app til det kom.
Min tidligere kommentar var en joke.
Jeg bruger en app, fordi jeg ødelagde min hals.
Jeg plejede at optage min stemme til appen i timevis,
og nu konverterer appen teksten til tale for mig.
Hvad handler Kengan Ashura om?
Konflikter og regler mellem virksomheder
bliver ikke håndteret direkte. Lovligt eller andet.
I stedet hyrer virksomhederne kæmpere, som håndterer ting med kamp.
Det er en simpel historie om vold og politik.
Hr. Kishi forklarede for mig,
at han ville skabe en hel serie bare med computeranimation.
De vigtigste dele af Kengan Ashura er kæmpernes kroppe,
så det var cirka sådan her:
"Hvad med at tegne muskler, som vi tegner panser?"
Jeg var solgt.
Hr. Kishi sagde, at da folk havde set Kengan Ashura,
ville han ikke have, at de skulle tro, de så en computeranimeret film
men føle, at de så en almindelig japanske anime.
Han ville have almindelige udtryk for ikke at afsløre computeranimation.
Jeg tror, det var hans tema.
Serien handler kort og godt om at slås.
Det er unormalt, så man kan sige, at den er unik.
Min inspiration?
Det kommer til mig, når jeg mindst venter det.
Jeg får idéer i hverdagen, som når jeg tager et bad.
Idéer kommer til live sådan.
Jeg træner i et center.
Jeg gør noget ud af træningen.
Japansk animation er håndlavet 3D-kunst.
Den slags animation har branchen udviklet sig til.
Så jeg ville prøve det til serien.
Om det er hårdt for mine medarbejdere?
Det er hårdt. Det er ret hårdt for dem.
De laver hvert billede i hånden.
Så slutproduktet skriger virkelig: "Lavet i Japan."
Jeg mødte alle kampsportsudøverne, som var med i projektet.
Vi tog alle til det originale Gold's Gym i Los Angeles en morgen.
Da vi gjorde det, mødte vi Schwarzenegger.
Vi gav hånd, og han gav tilladelse til et billede.
Vi tog til Anime Expo.
Vores instruktør tog til Gold's Gym og mødte Schwarzenegger.
Hvor var du dengang?
Gold's Gym selvfølgelig.
Vi har faktisk rigtige kampsportsudøvere til at lave kampscenerne her.
Vi bruger optagelserne som grundlag for tegningerne.
Vi fik dem virkelig til at slå og sparke.
Så kontrollerede vi farten for at få det til at se federe ud.
Vi skabte computeranimationen i hånden.
Vi har ikke ting på fingrene som i motion capture.
Vi skaber hver kampscene i hånden.
Det er instruktørens koncept.
Det jeg ikke kan lide ved ham...
Tja, han er lidt...
Hvordan skal jeg sige det?
Det, jeg ikke kan lide, er det, jeg elsker.
Manden er gal.
Hr. Kishi er virkelig gal.
Så alle omkring ham bliver dummere og dummere.
Børn venter på vores anime!
Undskyld! Undskyld!
#BØRNVENTER
Og giv mig et portræt. Har du nærbilleder?
Seiji, Seiji! Telefon.
LAVET I JAPAN
Intet skriger "Lavet i Japan" mere end Toei Animation.
Jeg måtte til kilden og se, hvordan det startede.
Toei er anime.
Det originale. Fødestedet for det hele.
Det er for børn.
Det er landets Disney, men i stedet for en mus
har de en kat.
Tag den, Disney.
Hvis man er barn i Japan, voksede man op med Toei.
FORMAND
KOZO, 71 ÅR
STJERNETEGN: KREBSEN FAVORITKARAKTER: SAINT SEIYA
Japans animation, Toei Animation...
TOEI ANIMATION-FORMAND
...startede lige efter Japan tabte krigen. Det var baseret på Disney.
Det var en helt ny branche.
Det var en måde at give børn håb efter at have tabt krigen.
Sådan begyndte Toei Animation.
STOR TOEI-FAN
HARU, 30 ÅR FAVORITKARAKTER: SAINT SEIYA
Ja, jeg skal se den.
Jeg har set Toei Animation i lang tid.
TOEI-SUPERFAN
Som Slamdunk, Dragon Ball Z, Digimon.
Jeg tegner selv,
så jeg ser det som en studerende ville til mine egne tegninger.
Eftersom de laver det med computeranimation,
er der måske gamle fans, som ikke vil acceptere det,
men som jeg ser det, er det for den yngre generation,
så jeg er spændt på, hvordan det ender.
Derfor er Toei Animations målgruppe altid børn.
Derfor laver de anime, som gør dem glade.
Og det skal de ikke vige fra.
Jeg elsker virkelig den sætning: "Venskab. Stræben. Sejr."
At lære børn det er kærligheden i anime.
Det er vildt.
Har du COSMO?
Jeg er 70, så det er næsten væk, men det er der.
Når en film er færdig,
eller når jeg er færdig med en serie, er jeg frigjort fra stress.
Indtil da er jeg en klump stress.
Det er COSMO, der får mig til at blive ved at skabe.
Seiya, brænd din COSMO.
Saint Seiya
Enhver ung dreng
Saint Seiya
Åh ja
Sådan cirka.
Musik er en stor del af japansk kultur og anime.
Animeserier er kendt for deres skøre, langt ude, rockeopera-temasange.
Og animefans går helt amok over den musikalske stil.
-Det er Evangelion! Kender du sangen? -Ja.
-Jeg kan synge sangen. -Syng!
Musik er alt for disse fans.
Vi vi finder deres muse.
SANGER, EVANGELIONS "A CRUEL ANGEL'S THESIS"
Da jeg først hørte melodien til "A Cruel Angel's Thesis",
tænkte jeg: "Det er en svær sang!"
Jeg har sunget den mange gange.
Nok omkring 10.000.
Publikums reaktion ændrer sig fra land til land,
men de synger alle på japansk med mig.
De overrasker mig hver gang.
Dagens kostume er igen designet af min stylist, Chica Hanashima.
-Hvad er din inspiration? -En dronning.
Dronning!
Jeg ringer ikke så meget før koncerter,
men når jeg gør, ringer jeg til min datter.
Hun sover.
Undskyld...
Hun lagde på.
Mit yndlingsafsnit i Evangelion er det sidste.
Jeg kan lide det, selvom det fik blandede anmeldelser.
Alle har en holdning.
Scenerne havde filosofisk dybde,
og for mig er det en opvågning.
Derfor kan jeg lide det.
Filosofi i sangteksten...
Det kommer an på, hvordan man tolker dem.
I mit hoved gør delen "ung mand bliver en myte... "
mig stolt af at synge den.
Jeg vil ringe til min manager.
Hallo?
Hvor er du nu?
Jeg er udenfor.
Hvor er udenfor?
Øh? Udenfor er udenfor.
Gør dit bedste i din optræden.
Jep, jeg gør mit bedste.
-Pas på dig selv. -Farvel.
Jeg ville aldrig være professionel sanger.
Jeg bliver meget nervøs, før jeg skal på.
Og mens jeg lærte mere om anime,
følte jeg, at jeg vidste mindre.
Anime var oprindeligt for børn. Så jeg gik tilbage til begyndelsen.
Det er ingen hemmelighed, at japanere har noget for nuttethed.
Se bare disse børn.
Og de elsker alle anime.
Hvad er din yndlingsanime?
Nå ja, sprogbarriere.
Doraemon.
Aikatsu Friends.
Pretty Cure!
-"Lad os lege igen." -Nå.
Ja, det ville jeg gerne.
"Kawaii" oversættes direkte til "nuttethedskultur".
Med lad dig ikke narre. Det er ikke kun for børn.
Vidste du, at Kawaii startede i 60'erne som et oprør
mod voksenliv og autoritet?
At elever i protest smed deres skolebøger væk
og kun læste manga? Ja.
Og nu revolutionerer Kawaii-anime hele animeformen.
Så nuttet!
Så stort et hoved!
FORFATTER
Der er en gammel mand indeni. Men det er kun rygter, ikke?
INSTRUKTØR
Jeg har hørt folk sige, at det er Kaorus far.
Rygter, ikke?
KUN ET RYGTE
Sådan her laver vi stop-motion.
Det første, vi skal gøre, er at
samle alt, som skal filmes.
Først laver vi dukkerne, skaber omgivelserne og rummene,
og laver dukkerne for Rilakkuma og menneskene.
Og så begynder vi at bevæge dukkerne.
Hvor lang tid det tager at lave en stop-motion...
Det tager en hel dag for en enkelt animator at lave 10 sekunder.
Jeg elsker lynlåsen på Rilakkumas ryg.
Grunden til, at Kaoru behøver Rilakkuma,
er, at han er blød og varm, og jeg tror ikke, hun kan undvære ham.
Jeg tror ikke, at Kaoru kæmper i livet.
Jeg tror, der er en tid, hvor vi alle føler,
at ingenting går den rigtige vej.
Så det viser bare, at Karou er normal.
Som resten af os.
Jeg synes, det er vigtigt at tage det roligt,
for hvis man kører sig selv for hårdt,
ender man med at glemme at være god ved andre.
Hvis ikke man slapper af, smager mad ikke godt mere.
Søde dumplings? Jeg elsker søde dumplings.
Mine favoritter er dem
i en sød og saltet soyasauce.
Dem soyasauce er også mine favoritter.
Jeg vil gerne have nogen. Må jeg?
Bring også gode dumplings til mig.
I manuskriptet inkluderede vi højtider fra hver måned,
som vi fejrer i Japan fra april til marts.
Angående årstiderne
har vi udregnet solens position over 12 måneder for at skabe lyset.
Vi har også lavet sne og kirsebærblomster for at illustrere årstiderne.
Alle skal kunne relatere til hende.
Det var første gang, vi brugte stop motion,
så jeg vidste, at vi kunne gøre ting, som vi aldrig kunne med live action,
så jeg ville lade min fantasi løbe løbsk. Eksplodere.
Og lade den føre mig til en helt anden verden.
Japansk kultur handler om værdier som respekt, ære og stolthed.
Især stolthed over ens arbejde.
Oversættelse?
Japanske folk arbejder vildt hårdt.
Måske smittede det.
I Japan arbejdede jeg hårdere end nogensinde på denne film.
Jeg måtte klemme animes essens ud eller for altid være bagefter.
Jeg interviewede skaberne af Aggretsuko, som går imod kontorkultur
på en ny måde ved både at have kawaii og kant på samme tid.
AGGRETSUKO-INSTRUKTØR
Navnet "Rarecho" er fra mine amatørdage.
Jeg brugte det som mit internetnavn. Det betyder ikke noget.
Det er noget tilfældigt, jeg fandt på.
Og nu da jeg er 46 og stadig bruger det navn,
tænker jeg: "Hmm, det er et problem!"
KARAKTERDESIGNER
Jeg er karakterdesigneren,
som vælger, hvordan karaktererne ser ud, og hvordan de opfører sig.
Jeg har den her maske på, fordi...
Jeg er lidt genert.
Da jeg lavede min præsentation til Sanrio...
I stedet for at lægge stemme til alt selv
bad jeg min kone lægge stemme til den kvindelige hovedperson.
Sanrio faldt for hendes stemme og ville have hende med.
Jeg tænkte: "Seriøst? Gør vi virkelig det her?"
Mit navn er Retsuko.
25 år og single. Skorpion og blodtype A.
Retsuko er lavet af mange menneskers historie.
Hun er en blanding af flere personer, som jeg kender.
Et eksempel på inspiration fra erfaring...
Historien hvor Retsuko går på arbejde i sine sandaler i afsnit ét.
Det har jeg gjort flere gange.
Sådan startede Retsuko.
Gori og Washimi var mere realistiske.
Min krop var ikke lavet til at synge dødsmetal.
Jeg begyndte at synge, fordi jeg ikke kendte nogen, jeg kunne spørge.
Så jeg tænkte: "Så gør jeg det bare selv."
Jeg googlede, hvordan man gjorde, og øvede mig.
"Death voice" er ikke lavet til mikrofoner som de her.
Te.
Undskyld mig?
Hvorfor dødsmetal?
Da min ven gryntede, mens han rømmede sig, lød det som dødsmetal.
Så jeg tænkte, at dødsmetal ville passe ind.
Derfor begyndte Retsuko at synge.
Temaerne i Aggretsuko,
som da Retsuko bliver træt af at servere te,
har været en genganger i japansk komik de sidste tre årtier.
Det overraskede mig, at folk i udlandet fandt det sjovt.
Men så med den nylige #MeToo-bevægelse,
har verden måske ikke udviklet sig så meget, som jeg troede.
Det er også dit job. Kvinderne altså!
Satans chef!
Hvis jeg havde fritid,
ville jeg gerne sove.
Det sidste jeg googlede? Det må være en ego-søgning.
Mit eget navn.
Men da man kan skippe introer og slutninger på Netflix,
er der ikke mange, som kender mig.
Undergangskaraoke helt alene Hele smerten fra mit kontorjob
#HoldIkkeIgen
Slug min vrede!
Jeg begyndte at føle, at jeg mistede min vej
og blev opslugt i Japans modsætninger.
Hvordan får man anime som Aggretsuko, som er højt, aggressivt og beskidt,
når Japan umiddelbart er det mindst beskidte sted, jeg har været?
At kalde Japan ren ville være en underdrivelse.
Det er jomfrueligt.
Der er ingen skrald.
Hvilket er imponerende nok, indtil man opdager,
at der ingen offentlige skraldespande er.
Og Tokyo er ikke bare ren.
Den er grøn.
Måske driver det også kunstformen.
Anime takler store spørgsmål.
Som klimaforandring, teknologi, jordens undergang, utopier,
mutationer i naturen og krabber.
Gigantiske menneskeædende krabber.
Der er endda anime med alt det førnævnte.
Nåh ja, og girl power.
7SEEDS handler om en verden, hvor mennesker er uddøde
på grund af naturkatastrofer.
7SEEDS-INSTRUKTØR
Forbindelsen mellem 7SEEDS' verden og vores?
Forholdene er ret forskellige,
men jeg føler, at lignende ting sker i vores og deres verden.
Under udviklingen
finder vi ud af, hvordan protagonisten opfører sig,
og da jeg instruerer deres bevægelser, føltes det som i dag,
og at deres situation var magen til den, vi står i.
Det er en fantastisk serie med karakterer, der skiller sig ud.
7SEEDS er virkelig en interessant serie!
Jeg elsker 7SEEDS!
7SEEDS er så fed! Den bedste!
7SEEDS!
Grunden til, at 7SEEDS er så populær blandt kvinder,
er fordi, at hver kvindelig karakter er så stærk på forskellige måder,
og de mandlige karakterer kan være enten rare eller stærke.
Jeg tror, at hver karakter er tiltalende på sin egen måde.
"7SEEDS" betyder bare syv frø.
Hver dreng og pige, som bliver sendt til fremtiden, er et "frø".
7SEEDS adskiller sig fra andet pigemanga,
hvor de fleste pigemanga fokuserer på romantik,
ved at have en anderledes tilgang.
Den handler om emner som overlevelse.
Hvis ikke jeg var en del af animationsbranchen,
ville jeg lave noget med astronomi.
Astronomi. Alle de her animeskabere har en plan B.
Jeg har brug for en plan B.
Hvad skal det være?
ULTRAMAN-INSTRUKTØR
Jeg ville gerne være kok.
Jeg tror, jeg ville være god til det.
Hvis ikke jeg var i animationsbranchen?
Det er et farligt spørgsmål.
Et farligt spørgsmål, ja.
For livet som skaber er ingen slentretur i en af Japans rene, grønne parker.
Det kan være sjæleknusende.
Angstprovokerende. Altopslugende.
Og jeg begyndte at indse... Ufatteligt ensomt.
Ville jeg flytte til Tokyo for altid?
Nej. Jeg ville savne min familie.
ULTRAMAN-INSTRUKTØR
Siden jeg var studerende, har jeg arbejdet 20 timer hver dag
for at lave film, men jeg kører mig selv ned.
At skabe film forvandler en til en klump stress.
Hvis jeg havde fritid, ville jeg sove seks timer i døgnet.
I animationsproduktion er det svært at få fritid. Alle har travlt.
Hvis jeg havde fritid,
ville jeg gerne sove.
Dit næste skridt?
At leve et nemmere liv?
Pindsvin.
Det bliver min plan B.
PINDSVINECAFÉ 4. SAL
Jeg begyndte at betvivle alt.
Min beslutning om at komme til Japan. Min evne til at fortælle denne historie.
Alle disse animeskabere begyndte at føles fjerne.
Hvordan bliver de ved uden søvn,
når de skal finde på kreativt løsninger?
Især dem, der har lavet det i årtier.
Da jeg sang Ultramans sang for min søn,
spurgte han: "Hvad er det for en?"
Jeg fortalte, at det er Ultramans sang. Så begyndte han at elske Ultraman.
Vi så gamle og nye serier.
Men vi elsker begge Ultraman. Ultraman-stilling.
Jeg ville gerne designe kort.
Det ville jeg gerne have levet af.
KARRIERETIDSLINJE
Det første, jeg instruerede, var Madox 1.
Det var en kort 40 minutters original animationsvideo.
KARRIERETIDSLINJE
Det første, jeg instruerede, var Patlabor Minimum.
Kortfilm, der ledsagede åbningen til en serie kaldet Patlabor.
Jeg lavede håndtegnet animation i årtier.
Så kom der noget,
som fik vores design og verdenssyn længere ud.
Som computergrafik. Det var i alle nyheder,
og jeg tænkte: "Det er vejen frem fra nu af."
Det er den første APPLESEED-film.
Det var første gang, jeg brugte motion capture
og fremførte alt i 3DCG.
Jeg tror, jeg har været involveret i Ghost in the Shell længst.
Der var to serier trods alt.
Jeg lavede også en spillefilm.
Eden of the East var min første originale titel.
En film, jeg brugte meget lang tid på, var Captain Harlock,
en computeranimeret film.
Jeg tror, det tog mere end fem år at lave den.
Jeg husker ikke alle detaljerne,
men jeg tror, at hr. Aramaki oprindeligt ville skabe
en anderledes Ghost in the Shell.
Det var til en fest,
hvor instruktør Ishikawa sad ved siden af mig.
Jeg tænkte, at jeg ville spørge ham,
nu da han var der.
Så det blev besluttet, at hr. Aramaki og jeg
skulle lave Ghost in the Shell-serien sammen.
Men vi instruerede begge andre projekter,
og vi kunne ikke starte med det samme,
men der var andre projekter i gang.
Det var Ultraman, og de tilbød os den.
Da vi begge var fra den generation,
som voksede op til de første Ultraman,
var vi begge passionerede omkring det.
Når det kommer til det visuelle,
er vilde actionscener flot og sådan,
men siden computeranimation er motion capture,
ligner menneskerne mere mennesker,
samtidig med at de er mere rå.
Det er den fusion af menneskelig råhed og animes deforme stil,
som jeg vil skubbe til grænsen.
Jeg var ved at have nået min grænse,
hvilket var svært i Tokyo,
hvor det ikke føles, som om der eksisterer grænser.
Fra automatrestauranter...
Til højhastighedstog...
Til de mest forvirrende, højteknologiske toiletter nogensinde.
Japan lever allerede i fremtiden.
Det er alt sammen fuldautomatisk. Specielt i animation.
LEVIUS-INSTRUKTØR
Jeg gider ikke de gentagne opgaver. Jeg ville ønske, vi kunne bruge computere
til det hele.
3DCG involverer adskillige processer...
LEVIUS-INSTRUKTØR
...og elementer i produktionen.
Jeg vil gerne forklare hver proces for jer.
Det er en del af animatik.
Disse rådata lader os eksperimentere, så vi kan finde ud af,
hvordan vi kan skabe de kraftfulde scener, vi har i hovedet.
Så begynder man modelleringsprocessen.
MODELLERING
OPSÆTNING
Næven skulle have mere kraft og synke ind i kødet.
Og stedet, hvor den ramte, skulle bule mere ud her.
EFFEKTER
Det her er en effekt.
Her kan man se, at slagets kraftpåvirkning er så stor,
at dampen inde i musklen ryger ud.
Det skulle komme fra revnen,
men det ville være så meget arbejde at få det ud fra revnen.
Så dampen kommer fra overfladen.
Man kan se, at vi laver det.
LYS
Angående lys.
Grunden til, at der er så meget lys i ringen her,
er, at jeg ville skabe en slags blitz under karakterernes kamp.
Karakterernes følelser er forbundet til lysets farve.
Jeg ville bruge det blitzlys
på en effektiv måde.
Mit mål er ikke så meget at reproducere Japans anime i 3DCG.
Jeg vil hellere tage amerikanske tegneserier,
som jeg elsker så meget,
og finde en måde at lave dem i den stil.
Det er mit mål.
En instruktør har tre job. Tre basisjob:
At have en vision. At vælge. At beslutte.
Ja, jeg vidste ikke, hvad jeg skulle gøre.
Vi må finde essensen af anime på den hårde måde.
Jeg sender en backup ind. Det er et forhør.
-Navn? -Riu Kuroki.
-Alder? -Enogfyrre.
-Hjemby? -Tokyo.
-Du kan ikke lide? -At blive ældre.
BEGINNING-PRODUCER
Hvad fik du til frokost?
-Jeg har ikke spist. -Hvorfor ikke?
Jeg har ikke tid.
-Hvem arbejder du for? -Mig selv.
-Hvordan kom du hertil? -I bil.
-Nogen kæledyr? -Nej.
-Hund eller kat? -Hund.
-Yndlingsmad? -Krabbe.
-Hvor længe har du boet samme sted? -Fyrre år.
-Yndlingsfarve? -Sort.
-Yndlingsfilm? -Ghostbusters.
-Hvor er vi? -IG.
Hvad er dit job?
Animationsinstruktør.
Din første animationstitel?
Kill Bill.
Hvor mange animationstitler?
Over 20.
Din favorit blandt dem?
B: The Beginning.
Hvem respekterer du?
Hvem jeg respekterer?
Min far.
Hvor kommer din inspiration fra?
Andre folks hjerner.
Hvad mener din familie om dit job?
De er stolte over det.
Hvad googlede du sidst?
Stan Lee.
Det sværeste projekt?
Kill Bill.
Din yndlingsforfatter?
William Burroughs.
Dit ultimative mål?
At komme i himlen.
-Din næste skridt? -At leve et nemmere liv.
-Skal vi være bekymrede? -Det tror jeg ikke.
-Er du Keith? -Det er jeg ikke.
-Er du Koku? -Det er jeg ikke.
-Er du Killer B? -Det er jeg ikke.
Hvad er klimaks i sæson to?
Det kan jeg ikke sige.
Jeg havde brug for denne mission for at forstå anime.
Ikke for at blive en bedre filmmager.
Det handler om accept, inspiration,
og noget animeskaberne har vidst hele tiden.
Japans modsætninger er ikke forvirrende.
De er vitale.
Slap af i kaosset, og de gode idéer flyder.
Hvordan jeg får idéer?
Jeg får idéer i hverdagen, som når jeg tager et bad.
I badet.
Det kan være i badet...
Som regel i badet.
Det er hele tiden, som når jeg går en tur.
På vejen hjem.
Eller bare går rundt i området.
Idéer vælger ikke tid eller sted.
Så spørgsmålet er ikke "hvad er anime?"
Hvordan og hvorfor er det lavet?
Hvad får fans til at elske det?
Det er ikke bare folkene, der skaber det: Idémagere, drømmere,
visionære, som har modet til at være ligeglade.
Det, der definerer anime og gør det særligt,
er måden, det gør dig til en del af noget større.
Hvordan det accepterer dig i dette skøre samfund.
Måden det får dig til at føle, at du ikke er alene.
Lavet af udskud til andre udskud.
Det var lige meget, hvilken skole jeg gik på i landet.
Hvis jeg så nogen med en Wolverine-T-shirt,
tænkte jeg: "Jeg kan tale med den fyr".
Og det var en måde at skabe kontakt.
Sløret er løftet.
Enter the anime.